Need rikkumised said ettevõtte nõukogu koosolekul ka läbi arutatud ning nõukogu hinnangul seisnesid need juhatuse liikmega sõlmitud lepingu, ettevõtte põhikirja ja äriseadustiku rikkumistes. Kui see avalikkusele väga oluline on, nagu Põhjarannik väidab, siis võin näitena välja tuua ettevõtte tehingute sõlmimise juhatuse liikmega ilma nõukogu asjakohase otsuseta (ja selle tulemusel juhatuse liikme poolt iseendale arvete väljastamise).
Siinkohal tuleb märkida, et äriseadustiku kohaselt on nõukogul õigus juhatuse liige tagasi kutsuda igal ajal, seejuures tagasikutsumise põhjust täpsustamata. Mingeid ette teavitamise tähtaegu selleks puhuks kehtestatud ei ole. Kohe kindlasti ei saa öelda, et nõukogu otsus Deniss Veršininile üllatusena tuli. Pigem vastupidi − lähtudes nõukogu ja juhatuse liikme eelnevast suhtlusest, sealhulgas kontrolli käigus, võin öelda, et ta ise ootas seda.
Nõukogu kaalus tagandamist juba märtsis, kui selgus, et juhatuse liige oli esitanud linnavalitsusele tegelikkusele mittevastavaid andmeid. Nimelt märkis ta, et tööd on tehtud, kuigi tegelikult olid need tegemata. Ent nõukogu otsustas ära oodata kontrolli tulemused ja juhtis juhatuse liikme tähelepanu säärase käitumise lubamatusele − see on fikseeritud ka nõukogu istungi protokollis.
Seega, nagu näeme, pole asi sugugi poliitilistes erimeelsustes või mingisse poliitilisse rühmitusse kuulumises, vaid kultuuris ning reeglite ja seaduste järgimises. Ning ehkki Põhjarannik väidab selle "skandaali" vastu tohutu huvi olevat, ei näe mina seda kuskil − Facebookis on vaid üksikud kommentaarid ja meeldimised ning linna gruppideski on linlaste huvi leige.
Sestap tundub, et "skandaali" püüab lõkkele puhuda just Põhjarannik, kelle ülesanne meedia esindajana on kajastada sündmusi objektiivselt, tehes vahet uudistel, arvamustel ja oletustel ning välistades ebatäpse ja eksitava info ilmumise. Tahaks väga, et väljaande töötajad jälgiksid hoolikamalt, kas nende avaldatavad materjalid ja eriti pealkirjad ikka vastavad ajakirjanduseetika koodeksi põhimõtetele.